překlad Maxi6, přečasování ferry
- Ne všichni máme sklony k puritánství. - Ne?
30 mil od Plymouthu byla další kolonie,
kterou už dnes na mapě nenajdete.
Jmenovala se Merrymountains.
- Zmiňujete se o tom ve své knize. - Kolonie, kde všechno fungovalo.
- Měli alkohol. - Alkohol, smilstvo,
hudbu... Dokonce...
Řekněte cokoliv. Dokonce jednou za měsíc tancovali kolem javoru,
s maskami na tvářích, uctívajíc kdoví co,
běloši,indiány a všichni přišli na mizinu.
Kdo byl za to všechno zodpovědný?
Postava jménem Thomas Morton.
Hugh Heffner mezi puritány.
Lze to i tak říci.
Citace z rádia,
názor puritánů, následovníků Mortona.
"Nemravné orgistické chování ateistů
vede k zatracení
a nabádá k zvrhlému životu."
Když jsem to zaslechl, sbalil jsem si saky paky a odešel z Oxfordu a
namířil si to rovnou do Ameriky.
Do Ameriky, jakou jsem si představoval.
A co se stalo se všemi těmi lidmi?
Puritáni je zničili, poslali tam Milese Standishe,
v čele armády, porazili javor,
osekali všechny ty barevné stužky, vlaječky, prostě všechno.
Párty se skončila.
A z nás se stal národ hotových striktních puritánů.
Nuže...
A nejde vám právě o to, že puritáni vyhráli.
Zničili
všechno sexuální... jak tomu říkáte?
- Sexuální štěstí. Štěstí. - Přesně tak.
- Až do 60tých let. - Až do 60tých let,
kdy to znovu nabralo celonárodní rozměry.
Přesně tak. Všichni tancovali kolem javorů.
A potom, podporujme lásku a ne válku.
Vzpomeňte si, když jste chtěli mít sex o 10 let zpátky,
když jste se chtěli v 50letech milovat, museli jste o to přímo žebrat, museli jste zvažovat.
Nebo vstoupit do manželského svazku.
Přesně tak, jak jsem to udělal já v 60letech.
Litujete něčeho?
Hodně věcí. To je naše tajemství.
Ale nikomu to neříkejte.
Je to jen mezi námi.
Myslím, že to byla Bette Davis, která řekla,
"Město není pro staré."
Ale Tolstoj řekl: "Největší překvapení v životě člověka"
je staří."
Staří se k vám přikrade,
a potom už jen víte, že se ptáte sám sebe, já se ptám sám sebe,
Proč se nemůže stařec chovat přiměřeně ke svému věku?
Jak je možné, že jsem stále zapojený
do toho víru lidské komedie.
Protože v mé mysli
se nic nezměnilo.
Jmenovala se Consuela Castillo.
A byla mojí studentkou.
Tato přednáška se jmenuje: Praktický kriticizmus
Takže...
jdeme na to.
Přímo k té nejdůležitější otázce. Můžeme?
Stala se z Vojny a mír jiná kniha,
protože jsme ji četli?
Nu, ano! Samozřejmě!
Ale proč?
Protože jste té knize něco dali,
dali jsme do ní svoji duši.
A když si tu knihu přečtete znova za 10 let,
budete mít opět jiný názor, protože jste se změnili.
Neboť krása je v očích pozorovatele.
Vždy jsem byl vůči ženské kráse bezbranný.
Slečna Castilla však byla jiná. Její zjev byl dokonalý,
oblékala se jako mladší společnice v prestižní právnické firmě,
a byla to určitá sofistikace, kterou se od ostatních odlišovala.
Ona ví, že je nádherná.
Ale ještě si neví rady, jak se svoji krásou naloží.
Ne, nepište si poznámky. Upřímně, nestojí to za to.
Ono to vážně... Ani nad tím nerozmýšlejte.
Umělecké dílo vám připomíná, kdo jste teď.
Dokud nevyvěsili číslo na krizovou linku proti sexuálnímu obtěžování
na chodbě před moji kanceláří,
nikdy jsem si se žádným studentem nevytvořil žádný osobní vztah,
až tehdy, když neobdrželi svoje známky.
Potom vždy organizuji pro třídu koktejl párty.
Vždy to dopadne výborně.
Profesore Kepeshi, včera jsme vás viděli v televizi.
- Byl jste úžasný. - Děkuji.
Charlie Rose byl také fajn, ne?
Ano, určitě.
Dobře se bavte.
Děkuji.
Je to otázka perspektivy, a záleží od toho, kdo ji bude sledovat, že, pane profesore Kepeshi?
- Slečno Castillo. - Zdravím, pane profesore.
Je toto pravý list od Kafky?
Ano, je to jeden z
originálních listů, které napsal Milene, které jsem dostal.
- Od někoho, kdo je vám blízký. - Někdo, kdo mě byl blízký, slečno Castillo.
Consuelo. Už nejsme v hodině, nemusíme být tak formální.
Consuelo.
- Hrajete na piano? - Ano.
- Zahrajete nám? - Je tu příliš moc lidí.
Pokaždé znervózním.
Víte, že je ve vás něco,
co přímo vyzývá po určité formálnosti.
Co tím myslíte?
Jde z vás určitá přísnost.
- Přísnost. - Něco takové.
Asi jsem to zdědila po mém otci.
On je přísný.
A hrdý. Pravé, kubánské.
On je z Kuby?
Celá moje rodina jsou Kubánci. Bylo mi 11, když jsme sem přišli.
Šla jste na vysokou hned po střední?
Ne, byla jsem asistentkou v advokátní kanceláři. U právnické firmy.
- Skutečně? - Zkusila jsem to, ale nelíbilo se mi tam.
Rodiče vždy doufali, že budu dělat vysokou.
Rozmyslela jsem si to a tak jsem zde.
Chci vám něco ukázat.
- Takže... - Goya.
- Tento se jmenuje? - Oblečená Maja.
A?
- A? - Podobá se na vás.
A vy se podobáte na ni.
Vážně?
Podle mě ano.
- Co si myslíte? - Já nevím.
Možná oči.
Proč všechny ty řeči o Kafkovi, Goyovi a rodině z Kuby?
Nechápejte to špatně, ale její rodina je kubánského původu.
Jí se moje výuka líbí, ale já se tu vykecávám
hlavně proto, protože ji chci ojet.
- Co na to říci? - Pravdu.
Já nevím... Můj otec
mě bral na operu. Miluji divadlo.
Píši recenze do časopisu.
Nechtěl byste se někdy se mnou jít do divadla?
Ano.
Jdete do divadla? Proč ji nevezmeš na maturák?
Ty to nechápeš.
Toto děvče je...
...ona je návrat do minulosti, do úplně jiné doby...
Musí být divoká.
Myslel jsem si, že mluvíme o sexu. Já...
...víš, že jseš laureát Pulitzerovy ceny,
máš někdy absolutní nedostatek fantazie?
Právě proto mě tu posranou cenu dali.
Neříkej, že jsi nikdy nezažil ten pocit porozumění, bez jakéhokoliv slova?
Proto mám rodinu, pro kristovy rány! Že se s nimi bavím!
- Možná, že by ses měl znovu oženit. - George!
Uspokojí to všechny tvoje potřeby.
Promluvíš si s manželkou, až budeš mít chuť.
Zajdeš do muzea a pokocháš se všemi Goyovými obrazy, co jen budeš chtít,
ale sex ať zůstane jen sexem.
Dobře tedy.
Doopravdy si stále s manželkou vyprávíte?
Ne, ne. Jedna, jedna.
Tak to ani náhodou nechytím.
Tak ty se sháníš za cígu?
- Víš, že bys neměla kouřit. - Říkáš mi to stále dokola...
...v této posteli, každé tři týdny.
- Jsem pod obrovským tlakem. - Mám rád důslednost.
To já také.
Davide, už 20 let se mě snažíš donutit přestat kouřit.
Už od dob tvé první přednášky.
Bože, kouřím vlastně kvůli tvým přednáškám.
Jsem pod obrovským tlakem.
- Jak bylo v Chicagu? - V Clevelandu.
Chicago bylo minulý týden. Atlanta.
- Atlanta bude další. - Mluvíš jak...
Cary Grant v Na sever severozápadní dráhou.
Ha ha. Směj se. Děláš si srandu ze ženy, která má vlastní podnik.
Myslel jsem si, že ti vyhovuje být sama vlastním pánem.
Vždyť ano. To rozhodne.
Díkybohu za tyto malá rozptýlení.
Řeknu ti jen toto.
Ty to nezdvihneš?
Jen jedna jediná osoba na světě by mi volala o 2 ráno.
Zanechte vzkaz
Dostal jsi můj mail? Nutně s tebou potřebuji mluvit.
- Kenny? - Asi jsem neměl volat tak pozdě.
A možná jsi doma, ale arogantně mě ignoruješ...
Aroganťák...
Má 35 let a stále mě nenávidí.
Nu, vždyť jsi od něho odešel.
Utekl jsem z manželství, do kterého jsem se namočil před milióny roků.
Zaplatil jsi za to svoji cenu.
To je cena, kterou on zaplatil za svoje tendenční hrdinství.
Ochraňovat opuštěnou matku, Jen jeden z nás
se mohl vysvobodit. A neumí mi to odpustit.
Nemohu říci, že bych to jen tak vzdal. Pokusil jsem se.
Vážně jsem se snažil.
Když měl 12 nebo 13 roků,
přišel v létě ke mně, vzal jsem ho na zápas,
5 vítězných utkání strávil na záchodě
a skoro se vychcal z podoby. A takto mohu pokračovat.
A víš, co je na tom tak zajímavé?
Že uspěl. Kenneth Kepesh.
Všeobecně uznávaný lékař. Můj syn je lékař.
Mluví plynule francouzsky, je ženatý a má děti.
Říká, že nesnáší, když tak mluvím.
Mrzí mě, co sis právě musela vyslechnout.
Myslela jsem, že už recenze nepíšeš.
Tato hra mě celkem zajímá.
- Škoda, budu právě v Atlantě. - Pojedu s Georgem.
Náboženství, rodina, církev, knihy "poraď si sám"...
Chlapy s takovými bílými zuby, že si myslíte,
že mají v ústech baterku... Láska!
Hlavně romantická láska!
Auta, mini galerie...
Není nic depresivnějšího, než mini galerie...
- Co si myslíte? - Mini galérie!
Možná kromě vašich nedostatků,
neřestí, hypoték...
vašeho plodného spícího Blackberry,
- Blackberry! - A tento muž, který cítí,
že mu padá mikrofon...
Bylo to úžasné!
- Jsem rád, že se vám to líbilo. - Děkuji.
Nechtěl byste někdy zajít na skleničku?
Nemusíme.
Já jen, že nejsem zvyklá na to, že jsem ve společnosti celebrity.
Bavíme se tu o britské státní televizi jednou do týdne.
A o příležitostních recenzích pro "New Yorker".
To ze mě celebritu nedělá.
Nezapomeňte na vaše knihy.
"Původ amerického hedonizmu"
Podívejte...
jestli se vám nelíbí, když se na vás někdo dívá
můžeme jít ke mě domů.
A jediná osoba, která se ve vás bude vzhlížet, budu já.
A když půjdu, uděláte pro mě něco?
- To byla tragédie. - Bylo to fajn.
Bylo to úžasné.
Kdybych uměla hrát.
Naučte se.
Ani byste nechtěla tak hrát, kdybyste neměla
tak obšírný názor na moji hru na klavír.
Vy jen toužíte po komplimentech.
Toto je metronom?
Je to jak tlukot srdce.
Dokonce i někteří velcí virtuózové
mají problém s akcelerací.
Jste velmi podmanivý muž.
A jste si toho vědom, že?
Je-li to jen kvůli ukázce metronomu, přísahám, že jsem ho nevymyslel.
Znáte někoho tak okouzlujícího bez sexu?
Nikdo další takový není.
Co to je?
Moje temná komora.
Vyvolávám zde fotografie.
- Už nefotíte? - Ne, nemám na to čas.
Měl bych přejít na digitál,
ale asi bych se s tím nenaučil dělat.
Ale naučil.
Děkuji.
Ta princezna něco znamená, protože ona je
ústřední motiv celého obrazu.
Ne rodiče. Královna
a král.
Oni jsou jen...
odrazy duchů v zrcadle.
Musela být hodně zvědavá, jaké to s tebou bude.
Aby mohla říct svým kámoškám, jací jsou muži v našem věku...
...podceňovaní.
Já jsem jen jedna z mnohých zkušeností, které na ni ještě čekají.
Zapamatuje si mě
jako starce, který ji dal přednášku o kultuře.
To nezní špatně, asi bys měl udělat to samé.
Ano.
Přestat se bát stáří.
Nebát se dospět.
Měl bys být vděčný, za jeden další zářez na futru.
Nebyla to jednorázová záležitost.
Ona se vrátila a chtěla to znovu?
Máš ty nejkrásnější prsa, jaké jsem kdy viděl.
Líbí se ti?
Zbožňuji je.
A máš nádhernou tvářičku.
Nemohu se na tebe vynadívat.
Chceš něco vědět?
Jseš umělecké dílo.
Umělecké dílo.
Mistrovské umělecké dílo.
Řekni mi něco o sobě.
Měl jsi hodně žen?
Proč?
Víc jak 50, nebo méně?
Víc.
Kdo to má počítat.
A co ty?
- Ne moc. - Kolik?
5.
5 přátelů.
- 5? - 5.
Chápu.
Takže, kdo to byl?
Byli mladí, že? Mladší než já.
Samozřejmě, že byli mladší. Byli to chlapci.
Chlapci.
Jasně.
Chceš vědět, co nejextrémnější jsem kdy udělala?
Dobře.
Jednou jsem byla s dvěma chlapy do trojky.
Dva najednou?
Byli to kamarádi z dětství a...
...tak jsme jednu noc skončili.
Všichni 3 jsme byli opití a skončili jsme společně v jedné posteli.
Všichni tři?
Ale když máš 17, vždyť víš...
často děláš věci jen proto, aby ses cítil dospěle, důležitě.
Jistě.
Consuelo...
Celý svůj život jsem zasvětil nezávislosti,
a svým způsobem jsem svůj cíl i dosáhl.
Ale všechno se to změnilo v té chvíli,
když se objevila ta strašná žárlivost.
Tehdy jsem pochopil, že ji nikdy nebudu skutečně vlastnit.
Jsem nervózní, když ji každý den neslyším v telefonu,
a pak jsem zase nervózní, když spolu domluvíme.
Skončili jsme dřív. Dobře to dopadlo.
Co máš na sobě?
Kde si?
Věděl jsem, že je jen otázka času, kdy ji objeví nějaký mladý muž
a ukradne mi ji.
Věděl jsem to. Protože...
jsem byl mladý a také bych to udělal.
Aspoň se cítíš jako mladší.
Je to jak hrát fotbal s partičkou 20 letých!
To, že s nimi hraješ ještě neznamená, že se na to cítíš.
Cítíš ten rozdíl.
Každou sekundu během zápasu.
Musíš ji nechat. To děvče tě jen omezuje.
Ona tě teď, nebo později i tak opustí.
Vždy se vyplatí být o jeden krok napřed.
Vezmi ji na krásný romantický výlet.
Řekni ji, že je konec.
Tak to dělám já.
Moji rodiče stále mluví o místech, kam by chtěli jít.
Mají na to i peníze, ale...
..odchod z Kuby byl jejich první, ale i poslední výlet.
Nechci, abych dopadla jako oni.
Já tě vezmu, kam budeš chtít.
Co to do čerta povídáš? Přišel jsi za ní, že se rozejdete.
- Kam bychom šli? - Do Evropy.
Mohli bychom v létě do Paříže nebo...
Říma, Madridu, mohli bychom jít do
Prada a vidět pravé Velasquézy a Goyy.
Prada?
Myslíš to vážně?
Samozřejmě, že to myslím vážně.
Potom bychom to mohli zakončit v Benátkách. Zamiluješ si Benátky.
Venezia.
- A povozíš se se mnou na gondole. - Možná.
Možná.
Možná, možná. Tvoje nejoblíbenější slovo.
Já ti na té gondole dokonce i zazpívám.
Uvidíme.
Venezia.
Odkud to je? "Stvořili bestii se dvěma zády."
Odkud to je?
- William Shakespeare! - "Othelo, Maur z Benátek."
A z nás se stalo monstrum se čtyřmi nohami.
Půjdeme na večeři?
- Nemohu. Dnes jdu ven. - Ano? A s kým?
S bratrem. Půjdeme si zatančit do podniku Kalimas.
S bratrem?
Nikdy jsi o bratrovi nemluvila.
Nu, je ještě hodně věcí, které o mně nevíš.
Děkuji.
Tak a jsme zde.
Bylo mě s tebou nádherně.
Mně také.
Děkuji.
- Ahoj. - Pá.
Doopravdy dnes jdeš s bratrem?
- Davide? - To byl vtip.
Ahoj.
V noci, když není se mnou se cítím jak bez ruk.
Přemýšlím, kde asi je.
A to proto, že mi toto děvče tisíckrát řeklo,
jak velmi mě zbožňuje a myslí to doopravdy vážně.
Ale nikdy mi nepoví, jak touží po mém ptákovi.
Uklidni se!
Jak se máš?
Co tu děláš?
Jsem na cestě za přítelem.
Kousek odtud.
Jak se máš?
Co se děje?
- Přišel jsi sem, abys mě zkontroloval? - Říkal jsem ti...
že jsem šel kolem a uviděl ten podnik.
Chceš to všechno pokazit?
Ne.
Tak to mi budeš muset začít věřit.
Zítra ti zavolám.
Ne. Já ti zavolám.
Nikdy jsem se nechoval jak idiot, dokonce ani když jsem byl v jejím věku.
Ale má to pozitiva, že je konec,
protože mě už nebude chtít ani vidět.
Já ji chápu, vždyť ani já bych se už nechtěl vidět, kdybych byl ona.
Ani já ne.
- Máš pravdu. - Ani já ne.
Ach Bože.
- Prosím? - David. Tady Consuelo.
Poslední dva dny jsem o nás trochu přemýšlela.
Vážně?
Ano.
A na co jsi přišla?
- Že je konec. - Co ve skutečnosti ode mne očekáváš?
Co od tebe vlastně očekávám?
Celý život jsi měl samé
vztahy bez jakékoli
komunikace a oddanosti k někomu.
Ráda bych tedy věděla, co vlastně pro tebe znamenám.
To, že si žárlivý a majetnický mi nepomůže.
Ani trochu.
Dokonce i malé děti žárlí na svoje hračky, pokud se jim neomrzí.
Já chci, ty chceš, takže...
Takto to bude mezi námi dvěmi?
Představil sis vůbec někdy
naši společnou budoucnost?
Bojím se budoucnosti s tebou.
- Bojíš se ji. - Ano.
Proč?
Protože je mezi námi víc jak 30-roční rozdíl, a...
...ty máš celý život před sebou.
Je jen otázkou času, kdy si to uvědomíš.
Otázka nezněla, co udělám já, ale co máš v plánu ty se mnou.
Když se milujete se ženou, pomstíte se za
věci, které vám v životě uštědřili porážku.
Celý svůj život jsem přecházel z jednoho vztahu do druhého.
Protože jsem si tím namlouval, že nejsem sám
a že čas neplynul.
Vždy mi to něco dalo, například
když D.H.Lawrence psal
Milence Lady Chatterlyové...
Jednoho dne se mě zeptala: co pro tebe znamenám?
A já se bál zeptat, co znamenám já pro ni.
Jak dlouho by to mohlo fungovat?
Překvapení.
Jsem překvapený.
- Všechno v pořádku? - Ano.
Díkybohu za Carolyn.
Carolyn je můj jediný styčný bod
k sebejistému muži, jakým jsem byl.
jaké bylo to představení?
Které?
To, na kterém jsi byl s Georgem.
Zajímavé...
- V pohodě, pokračuj. - Přišla a odešla.
- Přesně tak, jak to máme rádi. - Chválabohu, že nemáme domácího miláčka.
Jen tebe.
Který byl Carlos Alonso?
- Ze střední. - O co mu šlo?
Co od tebe chtěl?
Rád pozoroval, jak menstruuji.
- Co?!? - Rád pozoroval, jak menstruuji.
Nemohu tomu uvěřit. Ta slušná kubánsko-americká slečna,
jejíž rodiče uctívali Ronalda Reagana,
která musela být v létě ve 20.00 doma,
chodí na střední,
- v patnácti... - Měla jsem šestnáct...
O, promiň mi to. To je obrovský rozdíl.
- Jseš směšný. - Jak jsi to dělala?
- Davide! - Ne, vážně, jsem zvědavý, co jsi dělala.
Dostala jsi měsíčky, zdvihla telefon a zavolala mu, ať přijde,
Ahoj Carlosi, už to začalo!
A on přišel, a vy, slušný kubánský
párek, jste šli do koupelny,
kde jste absolvovali ceremonii zasouvání tampónu.
Ano, přesně tak, jako kdybys byl při tom.
Jen se snažím doplnit chybějící,
hluchá místa.
- Jaké hluchá místa? - Bylo jich 5, už jsme u třetího...
kvůli těm dvěma chlapíkům, kteří...
Už musím jít, promiň.
Co to je?
- Co? - Toto.
Ty šukáš s jinou ženskou.
Měla jsem dva manžele, kteří chrápali s jinými ženami.
Nelíbilo se mi to předtím a nelíbí se mi to ani teď. Alespoň co se týká vás.
Měl jsi u mně všechno, Davide.
Čistý sex.
Žádné tajnosti, žádné problémy a komplikace.
Jak jsi to mohl udělat?
Není moc takých, jako jsem já.
Pouze já tě skutečně chápu.
Jsem jedna z milionu.
jak jsi to jen kurva mohl udělat...
- Nevím, koho to je. - Nech si ty řeči pro idiota.
Napadla mě spásná myšlenka.
- O tom nepochybuji. - Znáš mého přítele George, toho básníka.
George používá tampóny? Od kdy?
Ne, ne. Podívej...George
má klíče od mého bytu, kde si může oddychnout, číst,
setkávat se se ženami. Nemůže si je přece vodit domů.
Když na tom není finančně nejlépe a některé jsou i vdané...
- George šuká všechny ty ženy ve tvé posteli? - Ne, se všemi, jen s některými...
- Bože! - Používá postel v hostovské...
Jeho manželství není ráj, pravděpodobně horší jak moje,
ale nebyl dostatečně zoufalý na to, aby odešel, Carolyn.
Nevěřím ti ani slovo, Davide!
Všechno ve tvém životě je tak puntičkářské,
- tak uspořádané... - Netuším, čí je to tampón.
Musíš mi věřit.
Ty jsi jediná, která mě drží nad vodou.
Aspoň v tomto jsem ji nelhal.
Už se v tom dusím víc jak rok a je to jako jízda na horské dráze,
a jako všechny jízdy, i tato dříve či později skončí.
Chrápala jsem?
- Co? - Něco horšího.
Co?
Nu... Slintáš.
Slintáš...
- Není pravda! - ...když spíš!
Nádherné ženy jsou neviditelné...
Neviditelné? Co tím chceš říct?
Neviditelná.
Zaskočí tě.
Nádherná žena vyniká. Vystupuje z řady.
To je možné. ale my ve skutečnosti nevidíme její nitro,
pouze jen ten nádherný obal. Zablokuje nás...
ta nádherná bariéra.
Podívej se na sebe...
Miluji tě.
Cože?
Co si říkala?
- Jste hluchý, pane Kepeshi. - Ne, vážně...
Nebo to možná nechceš slyšet.
Možná to je ten problém.
Ano. Jsme neustále omámeni povrchní krásou ale do vnitra nikdy nedohlédneme.
Pokaždé vidíš černo-bíle?
Převážně.
Líbí se mi ta dramatičnost.
Takto vidíš svět?
Černo-bíle? Ne.
Na to je expert můj syn.
Vždy o něm mluvíš s takovou trpkostí.
Pro moji rodinu by to bylo strašně zvláštní.
Podívej se.
Nádherná fotka.
Nádherná žena.
Podívej, jaké mám velké ruce.
Tak velmi tě chci.
Davide...
Máš prázdnou chladničku, takže...
jestli tu chceme zůstat,
musíme jít něco koupit.
Promiňte pane profesore, ale vaše španělština je příšerná.
- Tak mě ji nauč. - Ano, naučím.
Naučím tě maňana.
Maňana?
- Není to ten tvůj přítel básník? - Pokračuj.
- Ta žena není jeho manželka. - Přesně tak.
- Hnusí se mi to. - Do toho nám nic není.
- A tím to zhasne? - Neřešme to zde.
- Ty s tím souhlasíš? - S čím?
Co ty víš, možná je jen na kávě se svoji kamarádkou.
Víš, unáhluješ se v závěrech.
Davide, to že jsem mladší jak ty neznamená, že jsem dítě.
Ať je to jak chce, nic nám do toho není.
Omíláš to dokola, ale co si o tom myslíš?
To, co si myslím je,
že manželství
je problematická instituce.
A proto nemáš manželku.
Proto ji nepodvádím.
- Ale už jsi jednou ženatý byl. - Ano!
Ano! Ano! Ano!
Co chceš ode mne slyšet?
Byl jsem ženatý a byla to chyba.
Aspoň jsi se pokusil? Ze všech sil?
- Tam, odkud pocházím já... - Já vím, že tam odkud
pocházíš, jsou jiná pravidla. Ale nejsou.
- Jseš takový cynik. - Jsem takový realista.
- Myslím, že jsi ještě dítě. - Tak to máš pravdu.
Už se v tom dusím víc jak rok a je to jako jízda na horské dráze,
a jako všechny jízdy, i tato dříve či později skončí.
Co máš plánuješ na neděli?
Nevím. Proč?
2x Bellini, prosím.
Co bude v neděli?
Rodiče mi uspořádají promoční večírek,
abychom oslavili můj titul.
Byla bych ráda, kdybys přišel.
Davide. Všichni o tobě vědí.
Už rok a půl se mě ptají na toho
záhadného muže, s kterým se scházím.
Budou si myslet, že chodím s nějakým drogovým dealerem, když se nepřestaneš schovávat.
Já se neskrývám.
Nepřišel jsi na moje narozeniny.
Vždyť jsi mě nepozvala.
Pozvala jsem tě na vánoční večeři s rodiči, ale už jsi měl jiné plány.
Potom to byla večera na Díkuvzdání,
- ale také jsi nemohl přijít. - Na Díkuvzdání jsem doopravdy nemohl.
- Davide. - Co?
Chci tě představit svoji rodině.
Ale nebudu naléhat.
Chci, abys souhlasil, až budeš skutečně chtít.
- Prosím. - Děkujeme.
Ať padne na užitek.
Poslouchej mě.
Poslouchej.
Když na ten večírek půjdu,
budeš mě muset něco slíbit.
- Co? - Nespustíš mě z očí.
Až přijdou ty kubánské tetičky,
a masově mě přepadnou...
- To je všechno? - To je všechno.
V pořádku.
Takže,
- to znamená ano? - Znamená to ano.
Dobře.
Jsem šťastná.
Dobře.
A teď jídlo.
Budou tam její rodiče,
staří rodiče,
kubánští příbuzní, kamarádi z dětství a kdo ví ještě,
možná i Carlos Alonso a dva chlapáci, s kterými to dělala v třech.
A mě představí jako svého učitele z televize.
- Co je na tom špatné? - Špatné je to, že mě odsoudí za můj věk.
A všichni budou říkat ty hrozné věci, které se v takovýchto případech říkají.
Ona je se mnou, neboť stále něco hledá...
A já zase proto, neboť mám rád mladá děvčata.
Ubohé.
Je načase, aby ses tomu konečně postavil. To si myslím já.
Kdo je Carlos Alonso?
Jeden chlapík.
- Ahoj. - Ahoj!
- Vzbudila jsem tě? - Ne, četl jsem si.
Chtěla jsem ti jen popřát dobrou noc.
A...
říci ti, jak jsem šťastná, že zítra přijdeš.
Jak hodně to pro mě znamená.
Pro mě také.
Dobře tedy.
- Tak zatím. - Zatím pá.
- Dobrou noc. - Dobrou.
- Consuelo. - Davide, kde jsi?
Neuvěříš, co se stalo.
Zůstal jsem viset na mostě George Washingtona.
Porouchalo se mi auto.
Consuelo?
Z odtahovky volali, že to bude trvat minimálně hodinu.
Budou mě muset odtáhnout z mostu,
někam na jiné místo...
Zavolám ti, až skončím, dobře?
Consuelo?
Proč mi to děláš?
Consuelo?
Haló?
Dnes jsem tě viděla v televizi.
Zase sis hrál na toho moudrého starého pána, který všechno vír.
Ten, co má vždy pravdu.
Chtějí vědět, kde je dobrá kultura, co by měli lidé číst
a co by číst neměli a...
Všechno o hudbě, o umění...
Znáš tolik věcí...
Ale já jsem tady a snažím se oslavovat tuto...
důležitou chvíli v mém životě,
rozhodla jsem se udělat párty a chtěla jsem tě tu mít.
Proč?
Proč Consuelo? Proč?
Protože jsi pro mě vše.
Vše.
No ale ty tady nejseš
a chci, abys něco věděl...
Milovala jsem tě.
Velmi.
Strašně moc.
- Consuelo? - To jsem já. Otevři.
- Kenny. - No tak. Otvírej.
Haló?
Proč tady máš zhasnuto?
Mám poměr.
Slyšel jsi, co jsem právě říkal?
Ty...
- To je všechno co řekneš? - Gratuluji.
Gratuluji. Velmi vtipné, víš.
Promiň, ale nevím, co na to odpovědět.
To je strašné.
- Můj život je v troskách! - Myslel jsem si, že jsi šťastně ženatý.
- Vždy jsi mi tvrdil, že jsi šťastně ženatý. - Vždyť já jsem.
Jsem.
Promiň, ale to asi nebude pravda.
No teď tedy šťastně nevypadáš.
- Ty mi nerozumíš. - Kenny. Snažím se tě pochopit.
Máš milenku a přišel jsi sem nebo co?
Protože jsem odborník.
Protože si nemohu s nikým jiným popovídat.
To mě mrzí.
A co budeš dělat?
Netuším.
Dáš si skleničku?
Co máš?
Glenfiddich, Burbón, Vodku,
Cointreau, Grand Marnier. Armognac.
Colu Light.
Není to jen tak nějaký nezodpovědný románek.
Miluji Lisu, vážně. I děti. Jsou moje všechno.
Nu, jak tě znám,
tak by bylo jednodušší, kdyby ses rozešel s tou druhou...
Nemohu.
Ta žena je...
jak nikdo na světě. Nikdy jsem se necítil
tak živý, tak plný energie.
A je úžasný člověk. Ona...
má tituly z chemie, dějin umění a hraje na hoboj.
Pro kristovy rány. A její děti jsou...
- skvělé. - Ona má děti?
3. Malého Shawna...
Zadrž Kenny. O čem se to tu bavíme?
- Její děti, nebo vaše cizoložné? - Nenazývej to tak.
- A jak bys to nazval ty? - Jako kdybych slyšel Lisu.
Snažíš se zjednodušovat komplikovanou situaci.
Já jsem tomu vztahu oddaný.
Na rozdíl od tebe, který má strach se někomu oddat.
Dana je skutečná, tak neporovnávej
moji situaci s tvým sériovým střídáním zajíčků.
- Co s tím mám já společné? - Velmi hodně.
Každopádně,
Dana není jedna z tvých fascinujících studentek.
jestli chceš slyšet moji radu,
Lisa by o tom neměla vědět...
- až ale nebudeš vědět jak dál... - Lisa to už ví...
- Proč jsi ji to proboha řekl? - Chceš, abych své ženě lhal?
Ale teď se už nemůžeš vrátit. I kdybys chtěl!
Bože!
Nechápu, proč jsem sem chodil, proč jsem si myslel, že bys
možná mohl být...
Doufal jsem, že by ses mohl chovat
jako můj otec. Aspoň jednou.
Tady nejde o to Kenny. Ty jsi morálně lepší než já. Ve všem.
Dokonce ani naše poměry se nemohou porovnávat. Tvoje hraje na hoboj.
Tomu se nemohu vyrovnat. Pravděpodobně si čtete básně, když jste spolu...
- A asi i s dětmi. - Ty jseš vážně kretén.
A pokud bys byl skutečně tak oddaný, jak jsi říkal,
potom budeš muset opustit svoji manželku.
Nemohu. Kdybych jen tak odešel
od Lisy a dětí, jak jsi to udělal ty,
zničil bych je.
Jak to můžeš vyslovit? Ty jsi to přežil, i tvoje matka.
Snažíš se mi tu naznačit,
že jsi vlastně udělal morálně správnou věc, tím, že jsi od nás odešel?
Bylo to čestné.
Bože!
- Odcházím. - Dveře jsou tam.
Dobře. Měj se.
I ty.
Consuela druhý den nezavolala.
A dokonce ani další den.
Už se neozvala.
Musíš něco sníst.
Musíš vypadnout z té zasrané postele.
- Všechno jsem zničil Georgi. - Nic jsi nezničil.
Prostě to skončilo tak, jak to končí.
Byl jsi její učitel. Její velká životní zkušenost.
Věděl jsi to už od prvního dne.
Skončilo by to dříve či později. Jez!
- Chybí mi. - Teď se ti to už lehko říká, když je mimo hru.
Já jsem ji miloval Georgi. Nikdy předtím jsem nic podobného necítil.
Lepší později, než nikdy. Teď musíš zase začít žít svůj vlastní život.
Opět ti bude dobře. Čas zahojí všechny rány.
Tak a teď ukaž pěknou velkou pusu,
protože pojede vláček...
Velká pusa! Tak!
Jak ti to chutná? Dal jsem tam trošku
oregana a pažitku...
Jednou někoho uděláš velmi šťastným.
Víš,
po letech mlčení a lhaní,
jsme si s Amy v poslední době
opět našli k sobě cestičku.
Ty a Amy? Tvoje manželka? Jseš v pořádku?
Ano, cítím se dobře.
To je ta nejúžasnější věc, jakou jsem kdy od tebe slyšel.
Víš, manželky vždy tají víc věcí
a překvapení, než si vůbec umíme představit.
Ano.
Dave, potřebuji od tebe laskavost. Budoucí měsíc
budu mít na NYU recitál poezie,
a chci, aby mě tam někdo uvedl.
George, chápu, že mě chceš přivést na jiné myšlenky,
ale toto je průhledná profesní terapie.
To není žádná sranda. Chci, abys mě uvedl
na té nejtrapnější, vlezdoprdelistické akcii
nafoukaných vychytralých básníků.
Uvést tě? A kdo uvede mě? Pohřebáci?
Georgi, jseš skvělý, že jsi se nabídl,
ale teď nejsem schopný nic napsat. Skončil jsem.
Už nebudu nikdy učit. Sežeň si někoho jiného.
Strávil jsem půl svého života
ztvárněním Horácia v tvém Hamletovi.
Poslouchal jsem tvoje věčné komentáře.
Stěžovaní se na Kennyho z pohledu otce-nepřítele,
o ženách, které nepochopí sbohem, když jim řekneš sbohem,
a za toto jseš mým celoživotním dlužníkem.
A já očekávám, že to ve jménu našeho přátelství pro mě uděláš.
A mohl bys už konečně něco sníst?
Poesie George O'Hearna
se za nic neomlouvá.
Jak napsal A. E. Housman ve své slavné eseji,
"Nevím co je poesie, ale
hned ji poznám, když ji slyším."
Není pochyb o tom, že dnešní host
je autorem toho, co okamžitě poznáme jako poesii,
už od vydaní jeho první básně
před 25 roky v New Yorker.
Rázný mužný projev George O'Hearna
se stal milníkem v dějinách americké poesie.
Poesie, která je zároveň jazykem ulice,
mocná, městská a netrpělivá.
Ale zároveň nesobecká inspirace
nepokojného srdce.
V roce 1988, si za tu jedinečnou kombinaci jemnocitu
vysloužil George O'Hearn
Pulitzerovu cenu.
Ale namísto toho, aby zpychnul,
se z něho stal ještě skromnější,
a nepřestal dále tvořit.
Teď přenechám slovo
našemu pro New York vzácnému, vlastně ne, měl bych říci,
Amerikou obdivovanému,
Georgeovi O'Hearnovi.
Ahoj Davide.
Před chvíli se vzbudil.
Ahoj Davide.
George.
To jsem já, Kepesh.
Jsem tu, Georgi. Jsem tu.
Georgi...
Jsem tvým dlužníkem.
Zajímalo by mě, kdo si myslel, že jsem.
Myslím, že to přesně věděl.
Jseš zlatý.
Bral si ho takového, jaký byl.
Velmi si toho vážil.
On udělal to samé.
- Kam že? - Před chvílí jsem ti to říkal. Na Floridu.
Seznámit se s jejími rodiči. Na víkend.
- To děvče... - Jmenuje se Dana.
Jdeš se seznámit s jejími rodiči.
Myslím, že by měli vědět, že nejsem žádný úchyl.
Kenny, máš skoro 40.
Nepotřebuješ souhlas rodičů slečny,
která už má tři vlastní děti.
Ona ho potřebuje? Jestli chceš můj souhlas, fajn, máš ho mít.
Já jen chtěl, abys pochopil, že to neznamená, že
Lisu nemiluji...
- Kenny, co to děláš? - Utečeš z jednoho vězení
rovnou do spárů druhého vězení s maximální ostrahou.
Kde jsi přišel na to, že manželství je vězení?
Z mého pobytu v base. Podívej, tady nešlo o tvoji matku.
Nebyl jsem na to stvořený.
To je tvoje verze souhlasu?
Kenny, poslouchej mě. Jsem jediný otec, kterého máš.
Jediný, kterého kdy budeš mít.
To je teda útěcha.
Vím, že jsem tě zklamal.
Ale už nejsi dítě. Musíš ten hněv překonat.
jestli chceš, abychom měli zdravý vztah, musíš obrátit ten list.
Omluv mě, mám schůzku.
Ještě jsem neskončil.
- Doopravdy musím jít. - Jaká schůzka?
- Georgův pohřeb. - Kterého George?
- Toho tvého přítele? - Ano.
- On zemřel? - Ano.
Musím utíkat. Dokončíme to později, dobře?
Je mi to líto.
Prosím?
Nebyla jsem ve městě a potom jsem si přečetla v Times nekrolog.
Dokonce dva sloupečky.
Na básníka to vůbec není špatné.
Jak to zvládneš?
Ne moc dobře. Ale budu v pořádku.
A co ty?
Seattle je skvělé město na rozběhnutí podnikání.
Jsem vyčerpaná k smrti.
Ale užívám si to.
Nad čím přemýšlíš, Davide?
Nad ničím.
Že se celý život chováme jako puberťáci.
To je všechno.
- Kdo je to my? Já a ty? - Ano. My dva.
Celý život jsme se
honili za...za čím?
A jednou, když jsi otěhotněla, jsi šla na potrat,
neboť nebyla vhodná doba, a to už bylo před 15 roky.
Nastala vůbec někdy ta vhodná chvíle?
Ne s tou správnou osobou.
Vzpomínáš si na ten tampón, co si našla v koupelně?
Patřil mladé dámě, do které jsem byl zamilovaný.
Jakou...
šanci bychom měli? Já a ona?
Žádnou.
Přinejlepším maximálně pár roků, ale nakonec by si uvědomila,
že je v jejím životě příliš málo místa pro o 30 roků staršího muže.
Nic.
Kdyby to bylo to, co se stalo mezi mnou a ní.
Byla to chyba.
Stárneme, Davide.
Způsob, jakým se na mě muži dívají, se mění ze dne na den.
Existují ženy v mém věku,
hodně žen, které se seznamují
přes internet...
Který ti zaručuje pár románků ročně.
A zaplatíš za to ticho a...
za stále se opakující rozhovory.
Skončím jako oni.
Je vůbec možné, že se dnes spolu poprvé bavíme
Nu...
po 20 letech, co spolu spíme, to není špatné.
Znám hodně lidí,
kteří nedošli tak daleko ani po 40 letech manželství.
Kdy ti to letí?
O půl desáté.
Odvezu tě.
Ne.
Proč s tím teď začínat?
Soustředil jsem se na práci.
Neustále jsem se sám sebe ptal,
zda jsem udělal správně,
že jsem nešel na tu její zasranou promoční slezinu.
Trvalo to dva roky, ale nakonec jsem se smířil s Georgovou smrtí
a dokonce jsem si připustil ztrátu Consuely.
Znova jsem nabyl své rovnováhy a nezávislosti.
Koho se tu snažím oblbnout?
Obrazy a sochy té doby,
doslova a do písmena absorbovali tu energii.
Byli to téměř samostatné jednotky, jak chcete.
To jste nádherně vylíčil
ve vaší první kapitole, ale taktéž
jste vyjádřil svůj názor
na vztah mezi uměním a vlastnictvím.
Přesně tak.
Lidé, kteří si ty malby kupují,
si myslí, že ty obrazy vlastní.
Ale v skutečnosti ty obrazy vlastní je.
"Obrazy vlastní je." Déle přežijí,
déle vydrží... Jsou ve skutečnosti
jen dočasní opatrovníci... Mohou je svobodně obdivovat,
uctívat je, jestli by chtěli...
Teoreticky si můžete koupit i velkou Pyramidu v Gize.
Chápu vás, ale v konečném důsledku
vás ta pyramida dostane a vy budete s...
s faraóny.
Mým dnešním hostem je Susan Reese, a její román se jmenuje Modrý hyacint.
Toto je hitparáda knih, s Davidem Kepeshem.
Tak a je to. Bylo to příjemné. Děkuji.
- Ani to nebolelo. - To určitě.
Jste milý.
Děkuji. A šťastný nový rok.
Děkuji. A gratuluji...
Doopravdy
se to velmi dobře čte.
Ahoj Davide. Tady Consuelo.
Jako se máš?
Je to doopravdy zvláštní pocit, ti volat.
Ale ráda bych si s tebou povyprávěla. Musím ti něco říci.
Chci ti to říci osobně ještě předtím,
než by ses to dozvěděl od někoho jiného.
Prosím, zavolej mi. Moje číslo na mobil je 555-0122.
Prosím, ozvi se. Děkuji. Ahoj.
Ahoj Davide, tady Consuelo...
Uvědomil jsem si, že jsem ty roky žil jen proto, abych slyšel ty slova.
Zkolaboval jsem na zem, poslouchajíc její odkaz stále znova
a znova, s obavami z toho nejhoršího.
Zamilovala se, bude se vdávat...
dokonce chce možná moje požehnání.
Davide?
Davide.
Kde si?
Jsem v autě. Byla jsem před tvým domem, když jsem ti nechala ten odkaz.
Proč se na Silvestra vozíš po New Yorku?
Nevím.
Nevím, co to vyvádím.
Co se děje, Consuelo?
Musím tě vidět.
Tak přijď.
- Máš čas? - Vždy.
Dobře.
- Budu tam za chvíli. - Dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
Takže...
Jak jsi se měla?
Ten je nový.
Ano. To je... Edward Weston.
Líbí se mi tvůj účes.
Každý den si to trochu sestříhnu.
Takže až o ně přijdu, nebude to tak hrozné.
Jsem nemocná.
Mám...
rakovinu. Rakovinu prsu.
Za dva týdny mě čeká operace.
Rakovina?
To je...
- Jsi... - V pořádku? Ne.
- Ani ne. - Tak jsem to nemyslel.
Myslel jsem tím,
co se stalo?
Jednou ráno jsem se sprchovala a...
ucítila jsem tu věc pod mojí rukou...
Tak jsem šla k doktorovi a...
ten mi řekl, že se pravděpodobně nemusím ničeho bát...
potom jsem šla k druhému doktoru, třetímu a
zbytek už víš.
Třetí doktor řekl, že
to bylo něco, čeho jsem se měla obávat.
Zpanikařila jsi?
Ano, zpanikařila.
Celý měsíc jsem žila v totálním strachu.
Dnes jsem měla jít na jeden večírek a myslela,
že to bude lepší než zůstat sama...
Davide.
Ne. Neplač.
Neplač.
Proč jsi mi...
proč jsi mi nezavolala, když jsi se to dozvěděla?
Nemohla jsem ti to říci.
Nemohla jsem ti to prostě říci.
Víš co je směšné?
Momentálně se cítím starší jako ty.
Musíš mi něco slíbit.
Kdyby by na tebe někdy v noci dolehla panika,
nebo i během dne, jedno kdy, že mi zavoláš.
Co mohu udělat?
Jak ti mohu pomoci?
Je to...
Ta neschopnost zaujmout
pohodlnou polohu, protože
ať se otočíš jak chceš,
jsi prostě uvázaný.
Jsem uvázaná sama v sobě.
Když si vzpomenu na všechny ty věci,
které jsem považovala za důležité,
všechny ty hádky, které jsem měla s mamkou,
ty hlouposti. Všechen ten promarněný čas.
Spaním...
Prospala jsem celý svůj život.
Davide.
Chci tě požádat o laskavost.
Něco, o co mohu požádat jen tebe.
Cokoliv.
O co jde?
Po tobě...
jsem si už nenašla přítele,
který by miloval moje tělo tak, jak ty.
Tomu se dá těžko uvěřit.
Bylo jich hodně?
Ne.
A co v práci? Tam se do tebe nikdo nezamiloval?
- Všichni. - Jak jinak.
Já jsem však neměla zájem.
Vím, že jsi mě miloval.
A miloval jsi moje tělo.
Takže...
Ještě předtím, než ho lékaři
- zničí... - Přestaň.
Přestaň tak mluvit. Přestaň tak přemýšlet.
Consuelo, tebe nikdo nemůže zničit.
Consuelo.
co chceš, abych udělal?
To je Opera v Paříži.
Chyběl jsi mi.
Chyběli mi všechny ty místa, kde jsme nikdy nebyli.
Chtěla bys tu dnes zůstat?
Ne.
Musím jít.
Chceš, abych šel s tebou, až půjdeš do nemocnice?
Consuelo.
Nemůžeš být na to sama.
Proč to říkáš?
Ty děláš všechno sám.
Davide.
Chudáčku.
Bojíš se víc než já.
Budeš mě chtít i potom ošukat, až přijdu o prso?
Vzrušovala bych tě ještě?
Chtěl bys mě?
Mrzí mě to, Davide.
Promiň.
Strašně se bojím.
Šťastný nový rok.
Tati?
- Ahoj. - Co tu děláš?
Mohl by ses mi pár minut věnovat?
- Nemohu... - Je to důležité.
V pořádku. Pojď.
Ano... Chápu.
Děkuji. Jsem vašim dlužníkem.
Ahoj.
Je v dobrých rukách. Znám jejího chirurga.
- A? - Zítra bude operace.
- Říkala mi, že za 2 týdny. - Nu...
- Udělají to už zítra. - Co to znamená?
Nejsem její lékař, takže...
To nevím přesně, ale pravděpodobně to neznamená nic dobrého.
To je hotová noční můra.
Znáte se dlouho?
Neviděl jsem ji několik let.
Z ničeho nic mi na Silvestra zavolala a řekla mi tu zprávu.
Mám všechny její telefonní čísla,
ale nechci nic pokazit.
Když odešla,
říkala, že nechtěl,a abych ji zavolal. Byla dost rázná.
Promiň.
Ano?
Vím. Už jdu.
Promiň, že jsem tě vyrušoval. Nerad jsem tě obral o čas.
Je mi líto, že nemohu být více nápomocen.
- Buď silný. - To říkáš svým pacientům?
Musí to být těžké. Onkologie.
Jsem tvůj syn. Měl jsem dobrou přípravu.
Rád jsem tě zase viděl.
Mrzí mě, že za takových okolností...
I mě.
Co doma?
Jsme stále spolu.
Děkuji za optání.
To rád slyším.
Takže tati...
Co budeš dělat?
Proč chtěla ty fotky?
Chtěla je pro sebe nebo...
...měla v úmyslu mi je darovat?
To dává smysl.
Říkal jsem ti už svoji teorii o krásných ženách?
Miliónkrát.
Jsou neviditelné.
Nu...
a viděl jsi ji někdy?
Myslím, celou.
Nerozuměl jsem tomu, co jsem viděl.
Odpověď, hodna advokáta.
Všechno to příliš analyzuješ.
Zničil jsem náš vztah,
protože jsem nepřišel na její promoční večírek.
Ona byla zvláštní koláž rozporuplností.
Mluvíš o ní v minulém čase.
Myslíš, že mě tam pustí?
Právě ji převezli na JIPku. Dnes bys mohl přijít.
- Kenny, děkuji. - Nemáš za co.
Čas utíká, když se nedíváte.
Davide.
Ano?
Uřízli mi ho celý.
Nemyslela jsem si, že přijdeš.
Proč?
Proč sis to myslela?
Protože už nejsem krásná.
Ale jsi.
Víš, Hipolita, nádherná amazonská královna,
si uřízla
pravý prs, aby lépe střílela z luku,
ale bohužel střílela levou rukou.
Bude ta kniha doopravdy jiná, když si ji přečteme za deset let?
Pamatuješ si na moji první přednášku.
Všechno si pamatuji.
Já také.
Každou jednu sekundu.
Budeš mi chybět.
Jsem tady.
SK překlad larelay, překlad z SK do CZ cz Maxi6